Tevonian Crisis

Tevonijská krize byla vyvrcholením napjaté situace mezi Arkadijskou říší a Rallijským královstvím po dvou nevydařených královských svatbách.

Casus Belli
Mírová smlouva z roku 759 5E stanovila že Tevonijské ostrovy a město Ektopolis získají nezávislost a budou odvádět měsíční tribut z důlní těžby v celkové výši 60% a to 30% Arkadijské říší a 30% Rallijskému království. Tu bylo možné obejít když horníkům na ostrově Prydimos byla, kvůli zamořeným dolům, znemožněna těžba. Tím pádem tedy nebylo možné dále odvádět měsíční tribut.

Blokáda Prydimoského přístavu
Rallijské námořnictvo během několika dní zablokovalo přístav na Prydimoském ostrově.

Po týdnu k ostrovu dorazila druhá Arkadijská flotila a tři kohorty z legie IX pod vedením legáta Kefalia se vylodily ve městě. Požadovali po Rallijcích vysvětlení důvodu jejich blokády, ti argumentovali tím že se horníci vzbouřili a odmítají odevzdat část těžby. Obě strany se dohodly na společném postupu a druhého dne ráno vyrazily k dolům.

Jednání o podepsání smlouvy
Tevonijskému guvernérovi bylo zasláno ultimátum, ve kterém Rallijci požadovaly zaplacení dvojnásobku dlužné částky a převedení města Ektopolis a ostrova Prydimos pod svou správu. Zároveň bylo stanoveno že zbytek Tevonijského souostroví připadne Arkadijské říši. Tyto požadavky se zdály rozumné a smlouva měla být podepsána v Tevoniopolis za dohledu Rallijského prince a konzula Julia Anasta. Než však k podpisu mohlo dojít podařilo se Manuelu Isaacesovi zaslat Arkadijské flotile zprávu vysvětlující Rallijskou zradu.

Aby se Rallijci vyhnuli přímé válce s Arkádií vytvořili, po dohodě s místním guvernérem, Prydimoský protektorát a veškeré své přítomné jednotky označili za expediční. Rovněž zahájili rozsáhlou propagandu, jenž měla za cíl zdiskreditovat důvěryhodnost Manuelovi zprávy, zatímco stále trvali na svém tvrzení o hornickém povstání a snažili se vynutit podepsání smlouvy. Argumentovali především tím, že za smrt arkadijských vojáků mohou horníci a zprávu zřejmě odeslali oni.

Kohortě III z legie VIII se mezitím podařilo předběhnout třetí Rallijskou armádu mířící obsadit město Ektopolis a za pomoci místních stráží a milice město uzavřít. Předstih ale nebyl zdaleka tak velký jak původně předpokládali a Rallijská armáda dorazila o pouhých patnáct hodin později, což znemožnilo zbytku legie VIII vstoupit do města. Rallijští podpůrci uvnitř Ektopoliských hradeb se stáhli a opevnili v městském Arsenalu. Rovněž zkonfiskovali většinu druhé Tevonijské flotily a za pomoci Rallijského námořnictva zablokovali všechny městské přístavy.

Události v Ektopolis však znemožnili jakékoliv další jednání o podepsání smlouvy, jelikož bylo čím dál zřetelnější, a to i navzdory extensivní propagandě, že Rallijci jsou skutečně agresory.

Prydimoský odboj
Manuel Isaaces mezitím obnovil svou kohortu z přeživších legionářů, Rallijkých zběhů a nových rekrutů z Prydimoského obyvatelstva. Postupně se mu podařilo získat vliv nad severní částí ostrova a dokonce vyhrát několik potyček s Rallijskou armádou.

Bitva o Prydimoský přístav
Během bitvy o Stipios přišel Konzul Julius Anastos o život. Velení připadlo Manuelovi, který se rozhodl v bojích pokračovat a vytáhl na pomoc obléhanému městu Ektopolis.

Bitva o Ektopolis
Manuel

Následky
Edouardovi se podařilo znovu útéct. Tentokrát se stáhl do hlavního města Rallie, kde požadoval další jednotky. Namísto toho byl však na místě zajat na rozkaz svého bratra Gilberta.

Do města však dorazila princezna Isabella za doprovodu 47. batalionu. Edouard byl obviněn z velezrady a odsouzen k vyhnanství.

Ještě téhož večera byl však Edouard nalezen mrtvý ve svém pokoji s pěti bodnými ranami v zádech. Na žádost královské rodiny sice několik týdnů probíhalo pátrání po vrahovi, avšak bez úspěhu.

Následně byla uzavřena mírová dohoda, ve které Tevonianské ostrovy a Ektopolis připadli Arkadijské říši, Rallie se rovněž vzdala všech nároků na tyto území.

Gilbert dostál svým slibům a předal korunu své sestře. Isabella následně uzavřela dohodu o neútočení s Arkadijsou říší. Sňatek s Konstantinem však odmítla, neboť po snaze provdat Reginu Sebastos za Edouarda byl Konstantin nyní de facto následník arkadijského trůnu. Nicméně slíbila, že udělá vše proto, aby vztahy mezi oběma zeměmi byly co možná nejlepší.