Tertius Isaaces

Tertius byl třetím synem Dekalijského Prokonzula Tiberia Isaacese.

Mládí
Jakožto nejmladšímu synovi se mu nedostávalo takové pozornosti jako jeho bratrům. Díky tomu měl však alespoň více času pro sebe a nebyl pod takovým dohledem.

Během četných návštěv v paláci v hlavním městě se spřátelil s Diomedem, arkadijským korunním princem.

Když oba jeho bratři roku 892 5E zahynuli během Perivalonského povstání odjel, i přes výslovný zákaz svého otce, na sever. Zde se pustil do vyšetřování podivných okolností jejich smrti. Během pátrání se spřátelil s mladým úředníkem Juliem Anastosem. Společně se v přestrojení dostali za hranice do Marmitopoliské provincie, která byla nyní součástí Perivalonského království.

Díky Juliovým známostem se jim lehce podařilo proklouznout do města ve voze vezoucím zásoby. Zde postupně odhalili spiknutí renegátů vedoucí ke smrti Tertiových bratrů. Tertius chtěl všechny zjištěné informace okamžitě předat senátu, avšak Julius ho přesvědčil aby je namísto toho ukázal svému otci.

Když se Tiberius o všem dozvěděl jmenoval Tertia svým zástupcem a na měsíc i s Juliem zmizeli. Když se vrátili zasvětili Tertia do sporu renegátů a loajalistů a role rodin Isaaces a Anastos v něm. Aby Tiberius ztvrdil nové spojenectvím nabídl Juliovy sňatek se svou jedinou dcerou Corou. Julius nabídku s radostí přijal a stal se tak Tertiovým švagrem.

Roku 898 5E byl jmenován Dekalijským konzulem

Po rezignaci svého otce roku 901 5E byl zvolen Dekalijským prokonzulem.

Tertius využil své staré známosti s Diomedem, který byl nyní již arkadijským imperátorem, a pokusil se ho přesvědčit o uzavření spojenectví s Rallijským královstvím.

V roce 918 5E vedl společně se svým synovcem Robertem úspěšnou obranu Dekalie a následné tažení na Pentakmen. Během souboje s Ibrahimem Tizulukem byl však vážně zraněn a i přes veškeré snahy ranhojičů, kterým se ho sice dlouho dařilo držet při životě nikoliv však plně vyléčit, na následky zranění po sedmi letech zemřel.