Manuel Isaaces

Manuel Isaaces byl jediným synem prokonzula Tertia Isaacese a vnukem Tiberia Isaacese. Tím pádem tedy patřil do jedné z nejstarších arkadijských patricijských rodin.

Osobnost
Charismatický se sklony k melancholii. Spíše než sympatie si Manuel u lidí dokázal získat respekt. Byl především pragmatik ale také idealista. I když se tak napovrch nejevil, byl velmi uzavřený do sebe a pokud se svěřoval se svými pocity bylo to jen jeho nejbližším.

Biografie
Manuel se narodil roku 888 5E ve městě Dekalia. Už od útlého věku se začal zajímat o politiku a rád sledoval svého otce při práci.

S otcem se však postupem času začali vzdalovat a Manuel namísto toho trávil čím dál více času se svým dědou Tiberiem a strýcem Juliem.

Vzdělání
Ve svých 12 letech nastoupil na Dekalijskou vojenskou akademii. Zde získal mnoho ocenění především za své komunikační a strategické dovednosti. Na akademii se rovněž spřátelil s Quintem Vadiem a Spuriem.

Nález
Při svém prozkoumávání podzemních chodeb pod palácem se pod ním zhroutila podlaha. Propadl se to prostorné místnosti ve které se nacházeli uzavřené kamenné dveře se symbolem rodu Sebastos. Nepodařilo se mu však najít způsob jak je otevřít.

Druhého dne vzal do chodeb Annu a ukázal jí svůj objev. Společně místnost důkladně prozkoumali

Manuel s mečem trénoval a zjistil že se mu s ním zachází mnohem lépe než s gladiem. Své dovednosti se rozhodl vyzkoušet během souboje s Annou.

a hluboce jí zasáhl pod ramenem levé ruky.

Tiberius se rozčílil tak jako nikdy předtím, vytrhl Manuelovi meč z rukou a odešel s ním neznámo kam. Ještě téhož večera poslal Manuela zpět domů.

Závěrečné zkoušky
Manuel byl sice spíše podprůměrným bojovníkem, avšak ve formaci neměl problém držet krok se svými spolubojovníky. Během závěrečných zkoušek neměl vůbec žádný problém se strategickou a písemnou částí. Zkoušky na Dekalijské akademii však zahrnovali i souboj jeden na jednoho. Cílem nebylo nutně souboj vyhrát, stačilo se dostatečně dlouho ubránit.

Manuel dostal týden na to aby se připravil na svůj poslední pokus. Vrátil se zpět domů do Dekalijského prokonzulského paláce. Na jeho prosbu s ním jeli i Quintus a Spurius aby mu pomohli cvičit.

Zkoušky tak na třetí pokus úspěšně složil.

Kariéra
Po absolvování akademie začal roku 908 5E svou politickou kariéru jako vojenský tribun v Legii IX pod vedením legáta Arsenia Kefalia. Tertius sice původně chtěl Manuela přiřadit pod Legii XII, která měla na starosti pouze udržování pořádku v Dekalijské provincii a byla tak mnohem méně rizikovější, ale Juliovi se podařilo ho přemluvit. Díky tomu měl velice blízko svému strýci Juliovi, neboť se jednalo o jeho osobní legii.

Tritopolis Border Incident
Své první větší vojenské akce se zúčastnil během roku 911 5E kdy Legie IX dostala za úkol obranu vazalského města Tritopolis před nájezdníky z Tetartokmenského chanátu. Zde také mohl poprvé využít své strategické dovednosti v praxi. Kefalius plánoval použít tradiční strategii a nehodlal ustoupit. Manuel si velmi dobře nastudoval taktiku Korvulských chánů. Věděl tedy že Arkadijci první střet s vysokou pravděpodobností vyhrají, avšak Korvulové, používající převážně jízdu, měli ve velké oblibě dát se uprostřed bitvy na zdánlivý ústup. Pokud je nepřítel začal pronásledovat otočili se a zaútočili na jednotky bez formace. V případě že formaci neopustili je pokropili salvou šípu a opakovali nájezd.

Manuel tedy požádal o 5 kohort kavalérie, dvě lukostřelecké, dvě lehké a jednu těžkou, které mu Legát, po prodiskutování strategie, nakonec ochotně poskytl.

Zatímco se Kefalius se svou legií v poušti postavil do klasické formace Manuel své jednotky umístil za nedaleký kopec. Korvulové zaútočili a dle očekávání se po chvíli dali na ústup. Kefalius dal povel přední linii k pronásledování nepřítele a jezdectvu k zajištění obou křídel. V současné době rozkázal Manuel své lukostřelecké kavalérii vyjet z poza kopce naproti Korvulské armádě. Korvulský chán spatřil nepřátele před sebou a jelikož na ně zezadu postupovali Arkadijští kopiníci a strany byly blokovány nepřátelskou jízdou, rozhodl se dát na skutečný ústup skrz Manuelovi lukostřelce. Jakmile toto Manuel zpozoroval rozkázal vyjet i zbytku svých jednotek. On sám v čele těžké jízdy uprostřed a lehkou jízdou po stranách. Tím zahradili jedinou zbylou ústupovou a cestu a čelem se tak střetli s Korvuly, kteří sice měli početní převahu, tu však ale brzy ztratili když je dostihly Kefaliovi kopiníci.

Arkadijci tak vyhráli během jediného dne a to navíc s minimálními ztrátami. Tritopolis nadále zůstalo vazalským městem Arkadijské říše.

Manuel byl za své zásluhy odměněn velením nad osobní kohortou v Legii IX. Díky utrpěným ztrátám v bitvě bylo do jeho kohorty nutné doplnit dva centuriony. Manuel do těchto pozic vybral své dva známé z akademie Quinta Vadia a Mariu Dilearos.

Tevonijská krize
Po blokádě Stipioského přístavu Rallijským námořnictvem v létě roku 913 5E a následných jednáních mezi Arkadií a Rallií Manuel pověřen vedením kohorty arkadijských legionářů. Společně s legátem Kefaliem a dalšími dvěma kohortami se vylodili na ostrově Prydimos, kde měli společně s Rallijskou armádou potlačit údajné povstání horníků. Jelikož dorazili až v pozdních hodinách bylo rozhodnuto, že proti povstalcům vytáhnou až za rozbřesku.

Rallijská zrada
Zatímco se Arsenius s první kohortou vydal k jižním dolům a druhá kohorta zůstala ve městě aby hlídala lodě kterými připluli vydal se Manuel se třetí kohortou k severním dolům doprovázen Rallijským batalionem. Prošli soutěskou do Norymie a vydaly se horskou stezkou vedoucí k dolům. Brzy se ocitli na vyhlídce s pohledem přímo na Stipios. Na chvíli zastavili aby načerpali síly a připravili se na vstup do dolů. V té chvíli jako na signál Rallijští vojáci tasily zbraně a zaútočili na Manuelovu kohortu. Legionáři se pokusili bránit, ale v takovéto situaci nebyly schopni sjednotit se do efektivní defensivní formace.

Centurion Quintus Vadius popadl Manuela a ve zmatku se jim společně podařilo probít až ke vchodu do dolů.

Během souboje dostal Manuel zásah mečem do hrudi, těžce krvácel a upadl do bezvědomí. Quintus se svou centurií ho eskortovali skrz doly a pak přes les do nejbližší vesnice zatímco zbytek kohorty zůstal v dolech aby jim získali čas.

Manuel se probral o několik hodin později ve vile Norymijského dimarchose Georgiose. I přes svá zranění se rozhodl i se zbytkem svých mužů opustit vesnici co nejrychleji. Gergios Manuelovi řekl o zátoce která se nachází za zavaleným tunelem. Během cesty lesem narazili na několik přeživších legionářů pod vedením Marie Dilearos pod Rallijským útokem.

Skrz doly se dostali až do Norymijské zátoky jen aby zjistili, že si z ní piráti udělali základnu. Společně s Quintem a Marií se mu ale podařilo zátoku podařilo obsadit. Na pláži objevili vrak pirátské lodi a na krátkou dobu dokonce zvažovali její opravení a opuštění ostrova. Manuel tuto možnost však nakonec zamítl neboť by na lodi nebylo místo pro všechny. Zapřísahal se, že už nikdy své muže neopustí jak tomu udělal v dolech.

Přikázal vystavění tábora a sám se nabídl že zůstane jako první ve vedení noční hlídky. Kvůli zraněním, která utrpěl se mu ale podlomily nohy a Quintus s Marií ho museli odvléct do stanu.

Budování základny
Druhého dne ráno začali s důkladnější obhlídkou oblasti

Manuel se rozhodl vrátit zpět do Norymie. Doufal že se mu povede vyjednat dohodu o zásobování. Situace však byla horší než očekával. Jednak Rallijci v Norymijském průsmyku vybudovali kontrolní stanoviště, čímž oblast zcela uzavřeli a rovněž zmizel městský dimarchos Georgios.

Zvažovali i jiné způsoby postupu dále na jih