Arcadian Senate

Arkadijský senát byl založen jako protiváha k Imperátorovi, jelikož se absolutní vládě za Cerijské říše přičítal vzestup Leviathanismu k moci, přestože opak byl pravdou. Za vlády Konstantina I však v této úloze senátoři absolutně selhali, jelikož Konstantinův kult (taktéž znám jako Konstantinova frakce) rychle získal majoritní většinu a zajistili mu tak neomezenou vládu po téměř tři sta let až do jeho smrti.

Po smrti Konstantina nastal v senátu chaos. Nový imperátor Andronikos II zavedl mnoho reforem, které se konzervativcům nelíbili a tak naplánovali jeho svržení. Konstantinův kult spiknutí odhalil a konspirátory do jednoho pozabíjeli, nicméně to byl jen začátek. Rozpory mezi členy kultu vyvrcholili schizmatem mezi jejich náboženskou částí, fanaticky oddanou Konstantinovi, a politickou částí, věřící že by měli sloužit současnému imperátorovi. Politická část však byla podstatně menší a navíc bez vojenské podpory, nicméně se většinou jednalo o senátory a státní úředníky. Obratně uzavřeli dohodu s Liberální frakcí a zformovali novou Loajalistkou frakci. Veškeré úmysly Konstantinova kultu pak nahlásili Andronikovi. Ten měl sice již vlastní podezření, ale až dosud ho nemohl nijak doložit. S jasným důkazem a nyní i většinovou podporou senátu rozdali rozkazy legiím a ty během noci zničili všechny chrámy kultistů v zemi. Senátoři, kteří byly zároveň i členy náboženské části kultu byli zadržení a popraveni. Kultisté kterým se podařilo přežít se stáhli do ústraní a přijali název Renegáti jakožto symbolismu k Cerijským uprchlíkům z Ancerijské říše na konci druhé éry.

Loajalistům se sice včas podařilo vysledovat pokusy Renegátů vrátit se k moci, avšak veškeré snahy o jejich úplné zastavení selhaly. Raději se začali vzdávat území než aby padlo pod vliv Renegátů. Moc a rozloha říše tak začala upadat a podpora loajalistů společně s ní. Konzervativci této příležitosti využili, spojili se s Renegáty a přizpůsobili svou taktiku.

Po vyhlášení Perivalonské nezávlisloti a Marmitepoliském incidentu, který byl chybně veřejností připisován loajalistům, nakonec konzervativní frakce získala většinu senátorů.

Pozice
Všechny senátní pozice kromě senátora měli určený minimální věk. Ten byl ve většině případů dodržován ale výjimečně bylo možné udělit výjimku, za předpokladu že byla senátem odhlasována.

Vojenský tribun
začátek politické kariéry, odsloužit minimálně 5 let v armádě

Senátor
Vojenský tribun který odsloužil alespoň 5 let se mohl stát plnohodnotným senátorem. Senátorem se sice mohli stát i různí státní úředníci či vojáci, ale vojenští tribuni měli vždy větší šanci.

Questor
minimální věk 28 let, zástupci a pomocníci prokonzulů

Praetor
minimální věk 31 let zástupci konzulů, možnost případného převzetí velení nad armádou. Pro kvalifikaci na pozice Praetora bylo nutné být bývalým Questorem a nebo odsloužit minimálně 8 let jako vojenský tribun.

Konzul
minimální věk 34 let Vrchní velitel provinciálních legií. Podmínkou nutné vojenské zkušenosti.

Prokonzul
Sloužící jako správci provincií, podmínkou minimálně 2 roky jako konzul, minimální věk tedy 36 let. Prokonzulové původně byly zvoleni na deset let, později na celý život s možností rezignace